Tranio!
Herre!
Herre Lucentio.
Det var min lengsel, Tranio, å få se det vakre Padua, vitenskapens amme,
og i det grøderike Lombardi, er jeg nu fremme - i Italias Eden.
Godt rustet står jeg her: min far har gitt meg god støtte og en prektig følgesvenn.
Så skal jeg behage min far Vincentio,
som sendte meg hit fra vårt hjem i Pisa, på denne første dagen i læreåret,
for å studere på universitetet, og smykke rikdommen med edel dåd.
Her vil vi puste ut og friskt ta fatt på lærde studier og energisk forskning.
Og derfor, Tranio, skal min studietid bli viet dyden og den kunnskapslære
som underviser oss om at vi best kan oppnå lykken gjennom dydig liv.
Si meg, Tranio,
hva mener du? Jeg er jo reist fra Pisa til Padua
lik en mann som har forlatt en liten pytt og kastet seg på dypet
for endelig å slukke tørsten helt.
Mi perdonato kjære herre, jeg har samme syn som De,
og jeg er glad for at De vil gjennomføre Deres forsett, og suge sødmen av filosofien.
Tranio!
Men... la oss ikke bli trebukk-tørre rigorister som vil la kjærlighet forstøtes.
Akk!
Husk at uten glede gjør man ingen fremgang. He?
Herre?
Lucentio!
MED TAKK TIL TIL WILLIAM SHAKESPEARE
UTEN HAM VILLE DE IKKE FUNNET ORD
Lucentio? Lucentio!
Lucentio!
Lucentio.
Herre.
Av med sløret!
Bort!
Av med sløret!
Bianca!
Jeg brenner, Tranio! Jeg forgår og dør hvis jeg ikke får den blyge unge piken.
Hva...
Hvordan kan det være mulig at kjærligheten hugger tak så fort?
Bianca!
Skynd deg til huset. Din søster er gal.
Av veien, fjols!
Bianca! Bianca!
- Bianca... Bianca! Bian... - Signor Baptista...
Nei, mine herrer, ikke plag meg mer! For dere vet jo jeg står fast på dette.
Jeg gifter ikke bort min yngste datter Bianca før jeg har fått en husbond til den eldste.
Hva?
Før jeg har fått en husbond til den eldste!
Hvis en av dere elsker Katharina,
står det herren fritt å fri til henne.
Å nei, Gud fri meg! Hun er meg for stri!
Men far, da! Vil De utlevere meg som hore til slike mannspersoner?
Mannspersoner? Hva mener frøkenen?
Du får ingen mann før du har blitt en mildere - person.
Vær trygg, De! Ikke er et ekteskap med Dem nådd halvveis frem til mitt hjerte.
Og om så var, så skulle jeg nok kjemme den skolten Deres med en trebent krakk
og gi Dem rødmalt narrefjes til takk!
Hun som er så arrig... er enten ravgal eller vilt halsstarrig.
Så er den andre desto mer beskjeden; hun har den rene, milde pikefreden.
Ikke bli bedrøvet, søte Bianca, jeg er jo like glad i deg som før... min jente.
Du er min mest lydige og kjærlige datter.
Gullungen til far!
Ja, gled deg søster, ved min gledesløshet!
Jeg lystrer ydmykt Deres ordre, far.
La mine instrumenter, mine bøker
fra nu av bli mitt studium og selskap.
Hør, Tranio! Hører du Minerva tale!
Gå inn nu, Bianca.
Men vil De stenge henne inne, for denne djevelens skyld, signor Baptista?
Skal hun bli straffet for sin søsters tunge?
- Vær rolig, mine herrer; det er avgjort. - Men...
Og da jeg vet hun får sin største glede av strengespill, musikk og poesi,
vil jeg få skolemestre hit som kan belære hennes ungdom.
Hvis herr Gremio og De, Hortensio, kjenner noen slike, så bring dem hit.
Jeg er særdeles vennlig mot skolemestre. Farvel, da!
- Djevel! - Skolemestre...
Bruk vettet hvis De elsker piken og vil erobre henne.
Slik står saken: så bisk og vrang er hennes eldre søster
at den De elsker pent må sitte hjemme som møy, til faren er blitt av med trollet.
Å, Tranio, for en grusom far!
Men... han er ute efter flinke læremestre til henne nu -
noterte du deg dét?
Jeg har det, Tranio!
Jeg tør banne på at vi har fått det samme innfall, herre.
Hysj!
De vil bli skolelærer og ta på Dem å undervise piken.
Man har ikke sett oss i noe hus her ennu,
på vårt ansikt kan ingen skjelne tjeneren fra herren.
Og altså
kan du spille herrerollen i mitt sted, Tranio, og her i Padua være Vincentios sønn.
Jeg skal gå inn i rollen som Lucentio, fordi jeg elsker jo Lucentio.
Du kan holde hus og tjenerskap som jeg.
Ra meg med, som mann av folket, til Baptista og presenter meg som en lærer for Bianca.
Slik ordner vi det.
Hysj.
Du...!
Signor Gremio!
En våpenstillstand i vårt fiendskap ønsker jeg; nu passer det oss begge å være venner.
Vi bør vel begge bestrebe oss på én ting,
slik at vi igjen kan treffe vår skjønne dame
og fortsatt være lykkelige rivaler
i vår kjærlighet til Bianca.
- Og hvordan, om jeg tør spørre? - Selvsagt ved å skaffe søsteren en mann.
En mann? En djevel.
- En mann, sa jeg. - Og jeg sier: en djevel.
Selv om hennes far er aldri så rik, Hortensio,
tror De noen mann er så tåpelig at han gifter seg inn i helvete?
Nei!
Så, så, Gremio. Skjønt vi begge er lei av å høre på alt det bråket hun lager,
må vi vel kunne oppspore en eller annen lykkejeger som vil ha henne;
han får jo penger nok på kjøpet.
Jeg ville ikke gjort det om jeg fikk en grube gull.
Finn en ektemann til Katharina og vi hjelper Bianca til å bli en kone.
Din eller min?
Den som rir fortest, får ringen. Hva sier De til dét, signor Gremio?
- Helt enig. En slik mann må finnes. - Ja.
Og jeg skulle gjerne gi den beste hesten i Padua
til ham så han kan ri til henne, fri til henne og få henne til alters og til sengs og ut av huset her.
En slik mann må finnes.
Av veien!
- Å, Grumio! - He?
Bruk neven, Grumio - sett i gang og bank.
Bank, herre? Hvem skal jeg gi bank?
Aha!
Er det noen som har krenket Deres nåde?
Din lømmel! Bank har jeg forlangt.
Bank deg hvor, herre?
Bank løs, din slubbert! Vil du jeg skal banke det inn i skolten din til eftertanke?
Å! Min herre ypper kiv!
Men hvis jeg banker min herre nu, da vet jeg hva som vanker!
Du banker ikke? Vel, da blir det litt sang isteden.
- Å, hjelp, meg! Min herre er blitt gal! - Vil du så banke når jeg ber deg?
Herrer!
Hortensio. Å! Vær hilset min kjære venn, Hortensio.
Petruccio!
Hva står på?
Opp med deg, Grumio!
Hvis ikke dette gir meg lovlig grunn til å si opp hos ham så vet ikke jeg.
Han ba meg banke...
Han er en vettløs lømmel. Kjære venn, jeg ba den skurken banke på din dør,
- men plent umulig var å få ham til det. - Banke på døren? Bevare meg vel!
Sa de ikke med rene ord: ''Jeg forlanger bank...''?
Forsvinn eller ti still, det er mitt råd!
Signor Petruccio, hva var det for en lykkens bris som blåste deg til Padua fra Verona?
Du og din gamle, gode tjener Grumio.
Kort sagt, slik har det seg med meg, signor Hortensio:
Min far Antonio er gått bort.
Og jeg har... gitt meg ut på dette lykkespillet
å finne meg en viv jeg trives med.
Å...?
Finne en viv.
Viv... sier du?
Baptista Minola er hennes far, en høvisk og elskverdig adelsmann.
Hennes navn er... Katharina Minola.
Der.
Petruccio, skal jeg snakke åpent? Jeg kan skaffe deg et rivjern av en hustru.
Du vil vel neppe takke meg for rådet; men jeg kan love deg at hun er rik,
ja, meget rik.
Men du er jo en altfor god venn av meg til at jeg vil deg vondt.
Ærlig talt, om hun kjente ham like godt som jeg, ville hun vite at det ikke nytter å skjelle på ham
Hortensio, er et vennskap godt som vårt, trengs ikke mange ord.
Vet du om en som er rik nok for Petruccio,
så vit at jeg trår min frierdans til gullmusikk.
Om hun er så heslig som Florentius' brud,
og gammel som sybillen, tverr og vrang som Sokrates' Xantippe - eller verre,
gjør dét meg ingenting, det kjøler ikke pasjonens glød i meg
om hun er stri som verste brott i Adriaterhavet.
Jeg kommer for å bli rikt gift i Padua, og går det, er min lykke gjort i Padua.
Der hører De, herre: han sier rett ut hvordan han vil ha det.
Bare han får gull nok, gifter han seg gjerne med en filledukke,
eller en gammel heks uten en tann i munnen,
men med like mange skavanker som to og femti hester.
Det gjør ingenting, bare det følger med penger.
I pungen har jeg mynt og gods der hjemme;
nu akter jeg å se meg om i verden.
Å finne lykken og...
en kone.
Hortensio, jeg vil ikke sove før jeg ser henne.
Nå, Petruccio.
Hvis jeg...
Hvis jeg hjelper Dem å vinne Katharina, så er det en tjeneste jeg må be.
Å hjelpe meg å beile til hennes søster Bianca.
Be meg, og er det ikke om gull, farer jeg ikke med tull.
Vis meg gunst, Petruccio. Ra meg med
forkledd som mann av folket til Baptista og presenter meg
som lærer,
en som kan undervise Bianca i musikk. Iallfall får jeg da anledning til
å si til piken at jeg elsker henne, og gjøre kur til henne umistenkt.
Uten å bli gjenkjent av Gremio!
Denne Gremio, rivalen til min elskede.
Grumio, Guds fred!
Vel møtt, signor Hortensio.
Gjett hvor jeg skal? Til Baptista.
Jeg lovet jo å lete flittig efter en skolemester til den vakre Bianca
og traff så heldigvis...
Cambio!
..den veloppdragne og lærde mannen her.
Fortsett nå.
Nei, se, en elsker i sin ungdoms vår.
Flott! Jeg har her en herre, signor Petruccio fra Verona.
Han vil fri til trollet Katharina og gifte seg hvis medgiften er stor nok.
Et liv med slik en viv er et hundeliv;
men har De mot til det, så gå med Gud, de skal få all den bistand jeg kan gi Dem;
men vil De ha en villkatt?
Vil jeg leve?
Signor Petruccio.
- Jeg skal skade Dem til ingen tør titte. - Nei... Nei. Nei!
- Nei! - Ra den! Og den!
De tror jeg får sjokk i øret av litt støy? Har jeg da ikke før hørt løver brøle,
sett havet rase, pisket opp av storm, og skumme iltert som et jaget villsvin?
Har jeg da ikke hørt en krigs kanoner, og drønn fra skyers himmelbatteri?
Og har jeg ikke også på en slagmark
hørt vrinsk av hingster, hærskrik og trompetskrall?
La meg slå hull på deg!
Så vil De skremme meg med kvinnetungen,
som knapt presterer halvt så sterke smell som bonden når han steker en kastanje?
Å nei, skrem barn med troll!
Nei, jeg vil banne så høyt!
Å nei! Søster, nei!
Kjære søster, gjør ikke skam på deg selv
ved å gjøre meg til slave!
Dukkemor!
Så si meg hvem av dine beilere du elsker mest - og vokt deg for å hykle!
Men tro meg, søster: blant de menn jeg hittil har sett
har ennu ingen hatt et ansikt som mer enn andre fascinerte meg.
Du lyver, dukkemor!
Katharina! Katharina! Bianca! Døtre! Døtre!
Du våger - i mitt nærvær?
Å, Bianca, gå.
Hvorfor er du slem mot en som aldri har vært slem mot deg?
Når gav hun deg et vondord?
Jeg forstår: en mann skal sukkerungen ha,
og jeg må danse barbent når hun feirer bryllup.
Datter Katharina, jeg ber deg!
Si ingenting! Jeg vil gå inn og tute, til jeg får sjansen til å ta min hevn.
Katharina! Katharina!
Signor Baptista.
God morgen, kjære nabo.
Nabo, jeg lovet jo å lete flittig efter en skolemester til den vakre Bianca,
den rette mann, belest i poesi, og traff så heldigvis denne mannen her...
Nabo, jeg tillater meg å tilby denne unge lærde,
som lenge har studert i Rheims
og ved andre universiteter hvor han blitt godt belest,
kyndig i latin...
og gresk... og andre språk.
- Hans navn er Cambio. Ta hva han kan yde. - Herre!
Rusen takk, signor Gremio.
Velkommen.
Rør jeg være så freidig å spørre om formålet med Deres besøk?
Min herre, tilgi meg, men jeg er freidig som - skjønt jeg er en fremmed i denne byen -
nu kommer for å fri til Deres datter, den like dydige som vakre Bianca.
- Signor... - Lucentio er mitt navn.
Han heter Licio, og er født i Mantua.
Lucentio er mitt navn, jeg har tatt med noen greske og latinske bøker...
- Nok! - Lucentio!
Har ikke de en pen og ærbar datter, herre? Katharina.
Jeg har en datter som heter Katharina.
Si: hvis jeg vinner Deres datters hjerte, hvor stor blir medgiften jeg får med henne?
Du er for brå! Gå mer formelt til verks!
Hvor er De fra?
Hva heter De, min herre?
Jeg har litt hastverk, signor Baptista; jeg kan ikke daglig gå på frierføtter.
Jeg er en adelsherre fra Verona, og jeg har hørt om hennes vidd og skjønnhet,
elskverdighet og blyge, fine vesen, stillferdige natur og sjeldne dyder.
Jeg er så fri å komme uinnbudt til Deres hus,
så jeg med egne øyne kan få bekreftet ryktet jeg har hørt.
Petruccio er mitt navn. Og jeg er sønn av Antonio, som er velkjent i ltalia.
Si: hvis jeg vinner Deres datters hjerte, hvor stor blir medgiften jeg får med henne?
En halvdel av mitt jordgods...
når jeg dør.
Og i kontanter...
tyve tusen kroner.
Med all respekt for dem, Petruccio, la oss andre arme krek få sagt litt også!
Ril gjengjeld skal hun, dersom jeg dør først, bli garantert sin enkerettighet
med krav på alt mitt gods og alt jeg eier.
Signor Antonios sønn!
- Licio... - Ta lutten De, og De kan ta bøkene.
Elevene skal dere straks få se.
Hallo!
Før herrene til mine døtre.
Fortell at de skal gi dem undervisning, og be dem begge å ta vel imot dem.
- Med... - Med krav på alt mitt gods og alt jeg eier.
Så la oss sette opp en detaljert kontrakt, som vil forplikte begge parter.
Ja vel, når De har sikret Dem det ene
som teller alt her:
Hennes kjærlighet.
En bagatell! Hør, svigerfar,
jeg er jo like myndig, jeg, som hun er stolt,
og når to flammer raser mot hverandre,
fortæres det som fikk dem til å rase.
En liten ild kan vokse ved et vindpust; men ville stormkast slukker ild og alt.
Mot henne blir jeg slik; hun vil gi efter, for jeg er barsk og beiler ikke barnslig.
Avskyelige instrument! Fett-fingrede innvollsplyndrer!
Din buldrebasse!
Men vær beredt på...
at det vanker vondord.
Signor Baptista! Herre! Herre!
Men hva er hendt, min venn? Du ser så blek ut?
I så fall er jeg faktisk blek av skrekk.
Si: har min datter legning for musikken?
Hun er mer lagt for krigeryrket, tror jeg.
Jern holder kanskje der, men ingen lutt.
Bevares for et fyrig pikebarn! Å, henne må jeg snarest få en prat med!
Hør, kom med meg - og ikke vær så rådløs.
Øv heller med min yngste datter.
Begynner kjeftesmella, vil jeg si at
hun synger liflig som en nattergal.
Ser hun sint ut,
vil jeg si hun skinner som morgenrosen efter duggens dusj.
Hvis hun er stum og knapt vil si et ord,
da skal jeg rose henne og hennes rappe tunge og gjennomtrengende veltalenhet.
Ber hun meg gå min vei, vil jeg si takk, som om hun ba meg bli her hele uken.
Og får jeg kurven...
Får kurven...
Ber jeg henne velge vår dag for lysning og...
vår bryllupsdag.
God morgen, Kate,
som jeg har hørt du heter.
Har De hørt dét, da er De nok litt tunghørt;
når jeg blir omtalt, heter jeg Katharina.
Du lyver! Du blir rett og slett kalt Kate, snart ''søte'' Kate, snart ''iltre'' Kate,
men Kate, den nydeligste Kate i kristenheten, ja, Kate fra Katt-land, delikate Kate,
for delicate er å få del i Kate. Så hør da, Kate, min sjels delikatesse:
Jeg hørte overalt din dyd berømmet,
din mildhet lovprist og din skjønnhet utropt,
men mindre høylydt enn du har fortjent.
Så ble jeg drevet til å fri til deg.
Renk, ''drevet''?
Det var da ille!
La da den som drev deg, drive deg hjem igjen.
Jeg så det straks: et drivgods er du!
Du overdriver. Hva slags drivgods?
- En stol. Som dette! - Kom og sitt på meg.
Man setter folk på esler, ikke sant?
Man setter barn på kvinner, ikke sant?
Ja, ''ikke sant'', hvis det er meg du mener.
Nei, jeg vil ikke ligge deg til byrde, min kjære Kate; du er så ung og lett.
For lett til å bli fanget av en knøl som deg,
men ellers tung nok.
Far! Denne mannen...
Som kjent har far Vincentio ikke mindre enn tre store handelsskip,
to galeaser og tolv galeier.
Rolv?
- Hic ibat Simois hic est Sigeia tellus - Nei, forlat hans forelesning.
Stopp der! Du blir for freidig, spillemann!
Har du alt glemt hvordan du til velkomst ble hilst av hennes søster?
Kranglefant av en pedant! Den unge damen er en skytspatron for himmelharmonien.
Ditt bakvendt-fjols!
- Stem instrumentet ditt. - Mitt instrument er stemt.
Så spytt i hullet, mann, og stem på ny!
Tenk på det, og kjenn din plass.
De bryter altså av når jeg har stemt den?
Da blir det dårlig stemning!
Hic ibat Simois
God morgen, Kate. Jeg er en adelsmann...
Det vil jeg se først.
Så, så, da, lille veps, du er for sint.
Er jeg en veps, så vokt deg for min brodd.
Det vet jeg råd mot: å dra brodden ut.
Hvis bare fjolset visste hvor den sitter.
Men alle vet da hvor en veps har brodden: der bak!
- I tungen. - Hvilken tunge?
Din. Bruk den ''der bak'' - bak ryggen min. Farvel!
Hva? ''Kyss meg bak?'' Nei, munnen sitter foran!
Å!
- Det smeller hvis du slår meg en gang til. - Slår... slår du, er du ingen adelsmann.
Kate, jeg er en mann...
- Din lømmel! - Jeg sverger ved din skjønnhet,
som har gjort meg så forelsket...
- Gå, din grusomme råtass! - Du må bli gift med meg og ingen annen.
Du må bli gift med meg og ingen annen,
for jeg er utsett til å temme Kate,
så villkatt-Kate forvandles til en Kate, omgjengelig som andre huskatt-Kater.
Omgjengelig som andre huskatt-Kater.
Nei!
Du kan ikke se bisk ut, skule,
bite deg selv i leppen som en hurpe gjør det;
du bryr deg ikke om å yppe kiv,
men mottar dine beilere elskverdig
og i en myk og vennlig omgangstone.
Giftermål blir det om du vil det eller ei...
Jeg vil heller dø!
- Katharina! - Mine tyve tusen kroner.
Katharina!
Signor Baptista! Signor Baptista! Katharina!
Katharina! Datter!
De sier ''datter''?
Jeg skal love for at De har opptrådt faderlig,
som ønsker å se meg gift med en halvgal fyr, en sinnsvak råtass og en buldrebasse,
som tror han kommer noen vei med frekkhet!
Signor Petruccio,
hvordan mestrer De mitt barn?
Svært bra, signor! Svært bra, naturligvis. At mitt hell skulle svikte er utrolig.
Å nei, min venn, du slipper ikke unna!
Jeg gjør deg altfor hissig - la meg gå!
Man sa at du var bister, tverr og snerpet;
nu ser jeg klart at ryktet er en løgn;
du er jo lystig, leken, ytterst høvisk,
litt fåmælt, men med sødme som en vårblomst.
Hvor har du lært å bli så fin i målet?
Å, medfødt morsmål...
Godt at mor holdt mål, for ellers var du blitt en undermåler!
Jeg er da klok?
Å jo, du holder varmen.
I sengen din skjønne Katharina!
Giftermål blir det om du vil det eller ei...
Å, hvorfor blir det sagt at Kate er halt?
Du falske verden! Kate er rank og slank som hasselkvisten,
brun som hasselnøtten, og langt mer søt enn noen nøttekjerne.
- Signor Baptista... - Hold fred nu, mine herrer!
La meg megle.
Ved innsats vinnes prisen.
Den av dere som garanterer henne mest i medgift,
skal ha min Bianca.
Hysj.
Der er din far. Kom ikke med protester! Jeg må og vil bli gift med Katharina.
Når ble et giftermål bestemt så brått?
Men nu til Deres yngste barn, Baptista.
Jeg...
Sant nok: De kommer med det beste tilbud.
Om enn hans far signerer kontrakten.
Om enn han har en far til å signere.
Og hun er Deres dersom Deres far går god.
Signor Petruccio.
Svigerfar,
slik er det. De selv og verden har talt om henne slik hun ble baktalt.
Hun er ikke sta, men blyg som duen,
og ikke vill, men mild som morgenbrisen.
Kort sagt: vi er så helt ut overens,
at neste søndag blir vår bryllupsdag.
Før vil jeg se deg hengt på neste søndag!
Vi avtalte på tomannshånd, vi to, at hun skal virke sint i andres nærvær.
Av alle levende ting, er mannen den verste.
Men det er for utrolig til å tro hvor høyt hun elsker meg.
Før vil jeg se deg hengt på neste søndag!
Å, min skjønne Katharina. Å, kjære Kate!
Hun hang om halsen min; hun overbød meg i kyss på kyss og sverget ed på ed,
så jeg på flekken falt for hennes elskov.
Å, hva vet dere! Det er skjønt å se det synet:
Hvordan selv en stymper temmer et troll når mann og kvinne er alene.
Av alle levende ting er mannen det verste.
Petruccio!
Farvel, da, brud og far og venner!
Jeg drar til Venedig. Det er søndag snart.
Vi trenger ringer, pynt og bryllupsstas.
Og... kyss meg, Kate,
vi vil bli gift på søndag.
Signor Baptista!
Katharina?
Datter?
Barn!
Katharina!
Vær så snill!
Barn!
Datter!
Petruccio kommer.
Hva vil folk si?
Renk hvordan de vil hånle
hvis ingen brudgom dukker opp når presten står klar til å si fram sitt ritual!
Hva sier De, Lucentio, til vår skam?
Nei, min skam er det!
Nu peker man på stakkars Katharina og sier:
''Se der går konen til den sinnssyke Petruccio, - hvis det behager ham å ekte henne.''
Petruccio kommer! Petruccio kommer!
Jo, Petruccio kommer i en gammel hatt og en gammel jakke,
et par gamle knebukser som er vendt tre ganger,
med en gammel, markspist sadel og ulike stigbøyler.
Har far det bra?
God morgen, mine herrer.
Så bistre mine herrer ser ut!
Si, hvorfor glor det edle selskap på meg som om jeg var et slags mirakel,
et selsomt varsel eller en komet?
Skift klær! Den drakten skjemmer Deres stand og er en torn i øyet for vår høytid.
Er det slik De ønsker å gifte Dem med min datter?
Ja, nettopp slik, så menn - og dermed basta!
Meg blir hun gift med, ikke med min drakt.
Men jeg er dum som står og pjatter her,
når jeg bør si god morgen til min brud og la et kyss besegle brudenavnet.
Ja, pinedød!
Petruccio.
Petruccio!
Petruccio,
vil du ta Katharina til din kone?
Jeg...
Petruccio,
vil du ta Katharina til din kone?
Ringen.
Ringen...
Petruccio, vil du ta Katharina til din kone?
Giftes vil jeg!
Katharina...
Katharina,
vil du ta Petruccio til din mann?
Jeg vil i...
Nei!
Far...
Spis og drikk dere mette, folkens!
Kom igjen.
Ha takk for bryet, venner.
Ja, jeg vet dere nu vil spise middag med meg,
og at et mektig bryllupsbord står dekket;
men jeg må snarest komme meg av sted, og derfor tar jeg avskjed her og nu.
Du reiser i aften? Er det mulig?
Før kvelden kommer, må jeg dra.
Bli ikke forbauset! Visste noen hva det gjaldt, ba man meg heller om å dra enn bli.
Jeg takker den ærverdige forsamling,
som har bevitnet at jeg gav min hånd til denne blide, søte, fromme hustru.
Så spis med svigerfar og skål for meg; jeg må av sted. Farvel, da, alle sammen!
- Jeg ber Dem bare: bli til vi har spist. - Det er umulig.
- La meg óg få be Dem. - Det lar seg ikke gjøre.
Jeg ber også!
Det er jeg glad for.
Glad nok til at du blir?
Nei, glad for at du ber meg bli; men jeg blir ikke om du ber meg til du dåner.
- Grumio, få sadlet. - Hestene står parat, herre.
Gjør hva du vil, men jeg vil ikke dra i dag
og ikke i morgen - ikke før det passer meg.
Min herre: der er døren - bare gå, ja, trask i vei mens støvlene har såler!
Jeg reiser ikke før det passer meg.
- Nei, Kate, behersk deg - ikke bli så sint. - Jeg vil bli sint - og hva har du med dét?
Vær rolig, far, han blir til jeg vil dra.
Gå inn til bryllupsbordet, mine herrer.
Her ser jeg hvordan kvinnen kues hvis hun mangler motet til å gjøre motstand.
De skal gå inn som du befaler, Kate. Lyd bruden, dere som er brudefølge!
Gå inn til fest, la alle humler suse, tøm fylte krus for hennes jomfrudom,
svir muntert - eller dra til helvete!
Men min sjarmante Kate skal følge meg.
Nei, ikke blås deg opp og tramp og fnys! Mitt eget vil jeg være herre over.
Hun er mitt gods, mitt innbo og mitt hus, min husgeråd, min aker og min låve,
min hest, min okse og mitt asen - alt!
Her står hun - rør ved henne, den som tør!
Jeg går imot den tapreste som sperrer min vei til Padua.
Grumio, trekk blank, du også. Vi er omringet av tyver.
Er du en mann, så redd din herskerinne!
Min Kate, vær ikke redd; deg rører ingen.
Selv mot en million er jeg ditt skjold.
Far! Far!
- Petruccio... - Far!
Å, dra til helvete!
Ditt ekle, grusomme svin.
Syff på Dem!
Kom opp. Hypp! Hypp! Hypp!
Bra de gikk fort! Jeg kunne dødd av latter.
Blant alle ville ekteskap et særsyn!
- Hva mener De om Deres søster, frøken? - En ravgal mann får hun som selv er gal.
Kate katter ham! Hun blir katastrofal!
Kom, Kate. Kom, Kate. Fremad, Kate, fremad.
- Ditt fjols! - Følg meg, Kate, hvis du ikke er for svak.
DRUKKENBOLT
Kom, Kate.
..gift med en sånn en halvgal fyr, en sinnsvak råtass...
Hei, herre!
- Hypp. - Syff på Dem!
Herre!
Nå, hvor er pakket? Ingen står ved porten, og ingen holder stigbøylen og tar min hest?
Gregory? Philip?
Nathaniel? Curtis?
Gull.
Mer. Mer.
Sett deg, Kate, og velkommen.
Å, kjøtthuer og slamper!
Er det slik man tar imot og varter opp sin husbond?
Din knøl! Din horesønn! Din late gamp!
Ble du ikke befalt å ri i forveien i all hast
for å gjøre alt klart til husfruen?
Nathaniels drakt var ikke helt klar, herre,
og Gregorys sko var uten jern på hælen,
og Philips dolk satt ikke ferdig i sliren.
Men de er møtt opp nå som de står og går.
Gå, slyngler! - og bær inn min aftensmat.
Gå, slyngler, gå!
Gå!
Mat!
Gi meg en kylling!
Mat!
Mat, mat, mat!
Mat!
Nå, hvor er pakket?
Alle ting er klare.
Vær glad, da, kjære Kate...
Vær glad, Kate.
Noe vann her. Vann.
Vann!
Få noe vann her?
- Vann. - Vann.
Nei, ikke slå! Han kunne ikke for det.
Et svin med pappskalle og blomkålører!
Ta plass, min Kate. Jeg vet at du er sulten.
Be bordbønn du, Kate. Eller vil du jeg skal?
- Amen. - Amen.
Amen.
- Amen. - Amen!
Hva er dette? Kylling?
Ja.
- Hvem bar dette inn? - Jeg.
Jeg? Jeg?
Svidd - som alt det andre kjøttet også!
Krapyl! Hvor er den skurken av en kokk?
Si, hvordan våger dere å ta inn
fra kjøkkenbenken mat jeg ikke liker?
Her: ta det, fat og spikkefjel, alt sammen!
Å, kjære,
ikke hiss deg opp slik!
Kjøttet var godt det,
om du... bare... tok til takke.
Nei, det var svidd og tørrstekt, som jeg sa, og denslags har jeg forbud mot å røre,
fordi det avler galle, gjør en sint.
Så derfor er det bedre at vi faster, enn at vi øker gallen med hardstekt kjøtt.
Gi tål, i morgen får vi bedre mat; i aften vil vi faste sammen.
Kom, så fører jeg deg til ditt brudekammer.
Grumio!
Nei!
Fjols! Hvordan har dere redd sengen hennes?
Med slengte puter og underputer, og tepper og laken kastet hit og dit,
Min falk er vill av sult, men dette er veien for en brudgom til å tøyle sin brud.
Gregory! Curtis! Philip! Nathaniel! Grumio!
Jeg spytter, hvordan kunne hun behandles slik?
Slik tar man livet av sin viv med omsorg.
Lavere.
God morgen, Kate.
Er skatten dyster?
Står bra til med min Kate?
Ulykkelig.
Fint.
Nei, nei.
Herre. Herre!
Å, herre, jeg har stått på vakt så lenge at jeg er utslitt -
men omsider så jeg den mann vi trenger til å spille din far,
en gammel engel rundet bakketoppen!
Tranio fulgte ham så og fikk ham i tale.
- Guds fred, signor. - Guds fred igjen. Velkommen!
- Hvor er De fra, fra hvilken by? - Fra Mantua.
Mantua?
Fra Mantua? Store Gud! Og drar til Padua? De setter altså Deres liv på spill?
Mitt liv på spill? Bevares. Hvordan det?
For en fra Mantua er det selve døden å dra til Padua.
Så rart at ikke De har hørt om dette?
Alle skip fra Mantua blir beslaglagt i Venedig, for dogen har en tvist med Deres hertug
og hans edikt er kunngjort overalt.
Akk, da trenger jeg et råd fra deg.
Nåvel, min herre, la meg hjelpe Dem og gi Dem noen råd.
For hans skyld vil jeg vise Dem den gunst å redde Deres liv i denne knipen.
Det var nok ikke Deres minste hell i livet at De er så lik Vincentio.
Jeg setter stor pris på Deres knappe, klare tale.
At Deres sønn Lucentio elsker min datter som min datter elsker ham, er ganske riktig.
Så om De bare sier, kort og godt,
at De vil handle som en far mot ham og gi min datter en anstendig medgift,
og avtaler signeres...
..i din sønns losji; for vegger har ører og jeg har mange tjenere.
Da får han mitt bifall: han skal få Bianca.
Signor Baptista.
Avtalen er klar, og neste søndag holdes seremoni og fest,
som Petruccio og Katharina skal gå på sammen med alle borgerne i Padua.
Ja... hvordan er humøret?
Helt forfrosset.
Nei, opp med hodet, smil til meg!
Din far ber oss til Biancas bryllup.
Og dit må vi fare godt kledd.
Skredder og kleshandler stiller opp, parat til prydelse av fruens kropp.
Kom, skredder, la oss kikke litt på stasen.
Hva nytt har du å by på?
- Her er... - Her er den hatten Deres nåde har bestilt.
- Det der er jo en grautbolle-modell! - Å, jeg liker hatten.
Et fløyelsfat - nei, fy da, den er reddsom!
- Reddsom? - Reddsom?
Og skitten.
En musling av en hatt, et valnøttskall, et kram, et leketøy, et babyplagg!
Nei, vekk med den - og la meg få en større.
Nei, ikke større! Dette er jo moten, og fine damer går med slike hatter.
Når du blir fin i munnen, skal du få en, men ikke før.
Det må vel
være meg tillatt å tale, og tale vil jeg!
Jeg er ingen unge,
og bedre menn enn du har hørt på meg;
blir dét for sterkt for deg, så lukk ditt øre.
Med tungen må jeg gi min harme luft, for hjertet brister av å holde på den.
Jeg elsker at du ikke liker denslags.
Elsk hva du vil; jeg elsker hatten! Gi meg den der, du - ellers kan du sløyfe stasen.
Hva? Sløyfestasen? Kjolen, ja! Kom, skredder.
Gud, hva slags maskeradeplagg er dette?
Et erme, hva? Det ligner en kanon. Og snittet minner om en epleterte!
For satan, mann, hva kaller du det der?
De ba meg sy den efter siste mote, nøyaktig slik som snittet er for tiden.
Blank løgn, din fingerbøl!
Din frekke sytråd!
Din halve, kvarte tommestokk! Din loppe! Din vintergnikker av en siriss!
Pakk deg bort, din fille,
ellers skal jeg måle deg med tommestokken, så du blir spak for resten av ditt liv!
Kom, kjære Kate, så drar vi til din far
i hverdagsantrekk, slik vi står og går.
Vår pung skal være full og drakten fattig, for det er sjelen som gjør kroppen rik;
som solen bryter frem av svarte skyer,
vil æren gløtte frem bak simple klær.
Er nøtteskriken edlere enn lerken fordi dens fjær er vakrere å se på?
Og er en huggorm bedre enn en ål fordi dens farveflimmer fryder øyet?
Nei, du blir heller ikke mindre verdt av tarvelige klær, min kjære Kate;
men hvis du skammer deg, så skyld på meg.
Grumio!
Si at han skal få sitt oppgjør.
Slipp gleden løs.
Min kjære skatt,
vi drar tilbake til din fars hus med det samme, og slår oss festlig løs i festantrekk,
med silkekapper, stiveskjørt, baretter, gullringer, pipekraver, flormansjetter,
sjal, vifter - dobbelt opp av alt: et ras av perler, ravarmbånd og flitterstas!
- Når skal vi dra? - Straks.
- Hva er klokken? - Det er dag.
- Det er natt. - Den er syv.
Den er faktisk nesten to.
Syv skal den være når jeg rir av sted!
Hva jeg enn sier, gjør og har i sinne, slår du deg vrang.
Vel, vel...
Vi venter. Jeg vil ikke dra i dag - men når jeg drar, skal klokken være det jeg sa den var!
Den er syv.
For Guds skyld, kom! Av sted til faderhuset!
Å, se så deilig månen skinner!
Jeg sa at det var månen.
Avgjort månen.
Da lyver du! Det er Guds gode sol.
Å, ja, du gode Gud. Guds gode sol!
Men hvis du nekter, er det ikke solen, og månen skifter slik du skifter sinn,
og det du sier at den er, det vil den jo til enhver tid bli for Katharina.
Fremad, fremad.
Men hysj! Det later til at vi får selskap.
God morgen, skjønne dame, hvor skal du?
Si, søte Kate, svar ærlig: har du sett en mer duggfrisk rose av en adelsfrøken?
Se krigen mellom rødt og hvitt på kinnet!
Brer noen stjerne skjønnhet over himmelen
som disse øyne gir et... himmelsk ansikt?
Skjønnjomfru,
nok en gang god dag.
Kate, kyss henne fordi hun er så vakker!
Din jomfru i din knopp,
ung, skjær og frisk,
hvor går din vei, og hvor har du din bolig?
Pris lykken mor, som fikk så vakkert barn!
Men best var lykken for den mann som får deg som sengekamerat!
Men Kate, er du blitt gal?
Dette er en skrukket, skral, avfeldig gammel mann, og slettes ikke den møya du beskriver.
Å, unnskyld synsbedraget, gamle far!
Renk, jeg har vært så blendet nu av solen,
at alt jeg ser på, virker ganske grønt.
Nu ser jeg at du er en patriark,
så vær så snill og tilgi meg mitt mistak.
Ja, bestefar, gjør dét - og si da også ditt reisemål.
Hvis du skal samme vei som vi og vil slå følge, gleder dét oss.
Min noble herre og min muntre dame,
hvis form for hilsen gjorde meg perpleks,
Vincentio heter jeg,
og bor i Pisa.
Vårt Pisa, kjent for sine borgerdyder.
Jeg skal til Padua, hvor jeg vil besøke en sønn av meg jeg ikke så på lenge.
Han studerer på universitetet. Hans navn er Lucentio!
- Herre. - Biondello...
Hysj.
Forsiktig, skynd Dem, herre,
presten står klar til å gifte Hortensio til den lystige enke han har valgt.
Når kirken er tømt har han sagt ja til å gifte deg og din kvinne.
Vi iler, Biondello.
Fortell meg, herre, er dette Lucentios hus?
Ja, men de har det travelt der, de diskuterer medgift.
Så bank litt kraftig.
Hvem er det som banker porten i stykker her?
Er signor Lucentio inne, min herre?
Ja, han er inne, men han tar ikke imot.
Jeg ber Dem meddele signor Lucentio at hans far venter ved døren for å få snakke med ham.
Du lyver!
Hans far ser ut av vinduet her.
- Er du hans far? - Hvis hans mor har snakket sant,
så er jeg det, ja.
Hva skal dette bety, min herre?
Det er da blankt bedrag å ta en annen manns navn.
Anhold den skurken!
Han vil sikkert snyte en eller annen her i byen ved å utgi seg som meg.
Biondello. Biondello!
Hjelp!
Kom hit, din galgenfugl!
Min herres far, Vincentio.
Kom hit, din galgenfugl.
Har du glemt meg, hva?
Glemt Dem? Nei, nei.
Dem kan jeg ikke glemme... for jeg har aldri sett Dem i mitt liv før.
Hva? Din notoriske skurk! Har du aldri sett din herres far?
Hjelp, min sønn!
Min herre, hvem er De som våger å slå min tjener?
Hvem er jeg? Hvem er De min herre?
Å, udødelige guder! En nydelig skurk!
Silkejakke, fløyelsbukser, skarlagenskappe og sukkertopp-hatt!
Jeg er ødelagt...
Jeg er ødelagt.
Jeg er ødelagt! Min sønn og min tjener setter alt over styr ved universitetet.
Er mannen gal?
Hva angår det Dem at jeg bærer perler og... gull?
Det har jeg råd til, takket være min kjære far.
Din far?
Han er seilmaker i Bergamo.
De tar feil, min herre. Hva er hans navn da, tror De?
Hans navn? Som om jeg ikke skulle vite hva han heter!
Han har vokset opp i mitt hus siden han var tre år gammel, og hans navn er Tranio.
Tranio?
Kom deg vekk, forrykte esel!
Han heter Lucentio; han er min eneste sønn, og skal arve alt jordgods som tilhører meg.
Lucent...
Skurk, å, skurk!
Skurk! Skurk!
Min tjener har myrdet min sønn!
Grip ham! Jeg krever det i hertugens navn.
Å, min sønn, min sønn!
Si meg, din skurk, hvor er min sønn Lucentio?
Få tak i en konstabel.
Fornekt ham, sverg på at De ikke kjenner ham, ellers er det ute med oss!
Hvordan våger du å legge hånd på meg!
Jeg skal protestere til hertugen. Han skal straffe dette syndens hus.
Far, tilgi meg.
Min kjære sønn! Du lever?
Forlat meg, kjære far.
La oss gå til min fars hus for å se hvordan det går.
Et kyss først. Kyss meg, Kate - så går vi.
Hva? Her midt på gaten?
Skammer du deg over meg?
Å nei, ved Gud,
men jeg skammer meg over å kysse deg her.
- Da drar vi hjem igjen. - Nei, du skal få ditt kyss.
Så blir du vel?
Grumio, min vin.
l ett kjør: sitt og sitt og spis og spis!
Min sønn, vår by har meget godt å by på.
Ja, Padua byr på bare gode ting.
Gid dét var sant - til beste for oss begge.
Aha! Den enken frykter nok Hortensio!
- Jeg frykter ingen. - Jeg mener at Hortensio frykter Dem
At Deres mann, som fikk et hespetre, bedømmer min manns sorger ut fra det.
Du skjønner hva jeg mener?
- Hva De mener, er ment gement. - Ja, De er ment.
- Gå på, Kate! - Enken min, gå på!
- 100 kroner på at Kate legger henne ned. - Det ligger under meg.
Hvis herrene tillater det, så trekker damene seg tilbake.
Bianca.
Petruccio, det var da du som fikk det verste trollet?
Jeg mener nei. Og la oss for å få det fastslått sende bud på hver vår kone.
Den av de tre som viser seg mest lydig og kommer først når vår beskjed er gitt,
skal vinne for sin mann et veddemål.
La gå.
- Hva satser vi? - To hundre kroner.
To hundre kroner?
Det vil jeg satse på min høk, min hund, men satser tyvedobbelt på min kone.
Så fire tusen kroner, da.
I orden?
Slår til.
- Hvem skal begynne? - Jeg. Biondello?
Biondello, gå og be din frue komme hit.
Vi satser sammen på at Bianca kommer.
Nei, ingen deling her! Jeg vil ha alt.
Hva nu, hva sa hun?
Fruen ba meg si at hun er opptatt og kan ikke komme.
Hva? Er hun opptatt og kan ikke komme? Er dét et svar?
Et vennlig svar.
- Pris Gud om ikke Deres viv gir Dem et verre. - Et bedre, håper jeg.
Herr...
Biondello, gå og be min kone pent om straks å komme hit.
Han sa: be pent! Da må hun komme, ja.
Ber du din viv så pent du kan, da er jeg redd hun ikke er den som lar seg be!
- Hvor er min kone? - Hun vil ikke komme.
De kan selv komme inn til henne, sa hun.
Vil ikke komme? Enda verre! Frekt og uhørt! Slikt kan ikke tolereres!
Hør, Grumio: hent din frue, si at jeg vil at hun skal komme hit; det er en befaling.
- Jeg kjenner hennes svar. - Nå?
Hun sier nei.
Se om hun kommer.
- Du håner oss. - Nei, det gjør jeg ikke.
Glatt ut de biske rynkene i pannen!
Send ikke pileskudd av hånske blikk
mot din mester, drott og konge!
For det gjør din skjønnhet til en frostbitt mark.
Din husbond er ditt liv, ditt ly, din herre og hersker,
den som sørger for ditt vel og livsopphold,
og setter inn sin kropp i slit på land og sjø,
han står på vakt i stormfull natt og frossen dag,
mens du kan ligge hegnet, varm og trygg der hjemme.
Han krever ikke mer igjen av deg enn varme, vennlig vesen,
lydig troskap.
En liten rente på et så stort lån!
Den ærefrykt som undersåtten skylder,
skylder kvinnen jo sin mann,
og blir hun trassig, tverr, sur, vrang
og nekter å underordne seg hans gode vilje,
er hun da annet enn en frekk rebell
og sviker mot sin herres kjærlighet?
Jeg skjemmes ved at kvinner dumt erklærer en krig når de på kne bør be om fred,
at de vil herske, være suverene,
istedenfor å elske, lyde, tjene.
Vår kropp...
er sart, myk, svak og lite skikket
for denne jords tumulter.
Bør da ikke vårt vesen også være mykt, av samme beskaffenhet som denne ytre ramme?
Hør, dere tverre, maktesløse krek,
hør:
Jeg har hatt vel så stolte mål som dere,
vært vel så tapper og hatt bedre grunn til å møte ord med ord og støt med støt,
men innser at vår lanse er et strå.
Legg hånden foran ektemannens fot.
Her er min hånd som tegn på oppgitt kamp,
og vil min herre trå på den -
så tramp!
Jeg sier: for en kvinne!
Kom, kyss meg, Kate.
Jeg tok gevinsten, skjønt du hadde satt på Hvitt - på Bianca Tapere, god natt!
TAPERE, GOD NATT